И семейството на Коичи не знае нищо.
Мислят да звънят в полицията.
Значи е изчезнал. А щом и Юкако я няма...
Чувствам се малко отговорен.
Нали не е мъртъв? - Едва ли.
Държи го някъде. Трябва да го открием час по-скоро.
Животът му може да е в опасност.
Не се отваря! Ужас!
Коя година Колумб открива новия континент?
Май имаше и филм.
Но изглеждаше адски дълъг и така и не го гледах.
Само тези цифри помня...
1, 4, 0, 0...
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО: ВЕЧЕН ДИАМАНТ
Епизод 9: "Юкако Ямагиши се влюбва, част 2"
Изпрах ти бельото и долнището на пижамата.
Какво има?
Няма да разбера, ако мълчиш.
Първа година съм...
Срам и позор.
Не ме е просто срам, чувствам се като най-ужасното човешко същество.
Моля те, спри.
Сигурно вече си ме намразила и съм ти станал противен.
Пусни ме да си вървя.
Какво толкова харесваш у един пикльо?
Бедничкият Коичи!
Сигурно измъчвам сърцето ти.
Много съм лоша.
Не може да се говори с нея! Ще се разплача...
Първо подмокрям гащите, а сега и това?
Знаеш ли, Коичи...
Макар и да се смяташ за отвратителен човек,
в очите ти виждам нещо ярко, като сияние.
Струва ми се, че имаш скрит коз в ръкава си.
Това харесвам у теб.
Ще ми се да видя какво криеш.
И ако обичаш някого, какво са едно лайно или сопол?
Странно е, че го мислиш толкова.
Искрено се радвах, докато ти прах бельото.
Виж!
Сглобявам електрически стол.
Ще се постарая да е готов за уроците по време на вечеря.
Мисля да приготвя италианско за вечеря.
Трябва да ида да купя зехтин.
Ще бъде забавно.
Помощ!
Става все по-зле и по-зле!
Не избягам ли час по-скоро оттук, тя наистина ще ме погуби!
Въпросът е...
Как да избягам?
Коичи притежава Екос.
И със запушена уста би могъл да повика помощ.
Само че обсегът му е около 50 метра.
Може да го е отвела на някое обезлюдено място.
Пълно е с такива места.
Почакай! Тя каза, че отива за зехтин.
Едва ли ще тръгне на пазар. По телефона ли ще го поръча?
Нима...
Ето! Уличен телефон!
48 метра! Супер! Точно в границите на обсега ми.
Екос е звуков Станд. Ще подам на Джоске сигнал за помощ.
Нямам 10 йени!
Доведоха ме тук по пижама. Да набера ли 110?
Но тя пък може да убие полицаите.
Ще трябва да измисля друг начин да се свържа с Джоске!
Чудеше се дали наблизо има уличен телефон, нали?
Юкако... - Прекрасно знам какво си мислиш.
Чу, че отивам за зехтин и си предположил,
че наблизо трябва да има телефон.
Но дори и да стигнеш до него, нямаш 10 йени.
Права ли съм?
Тук има ли такъв телефон?
Правиш се на ударен, а?
Избий си от главата идеята да звъниш за помощ.
Няма да направиш и една крачка извън тази къща.
Ще счупя бутона 110 за всеки случай.
Искаш ли нещо? - Не, нищо.
Какво не й е наред?
Наистина ли няма да успея да се свържа с никого?
Какви са тези надписи?
От ръката ми се заиздаваха звуци...
Звъни! А дори не съм набрала номер.
Да? Хигашиката на телефона. - Получи се!
Правилният тон от звукове ме свърза.
Ало? Коичи, ти ли си? Аз съм, Джоске!
Коичи, къде си? Какво? Чувам вълни.
Коичи, ти...
Ти притежаваш способност като моята!
Супер! Сега Джоске ще дойде!
Тук ще е за 15-20 минути с кола. Трябва само да оцелея, докато дойде!
На всяка цена!
Шум от вълни... Обществен телефон...
Коичи трябва да е... тук!
Коичи.
Коичи!
Връща се! Трябва да се бия, нямам избор.
Отвори вратата, Коичи. - Защо просто не я разбиеш?
Ако Джоске види разбитата врата, веднага ще заподозре нещо.
Много съм щастлива.
Много се радвам, че и ти си надарен със способности.
Макар че го скри от мен и това малко ме дразни.
Но не мога да скрия радостта си.
Най-важните неща в съвместния живот на един мъж и една жена
са любовта, общите цели и ценности.
Ние имаме нещо общо, което другите нямат.
Създадени сме един за друг.
Затова ще те помоля, Коичи, да отвориш вратата.
Щом ти казват да отвориш, ще слушаш и ще изпълняваш!
МРАЗЯ ТЕ
Мразя те! Мразя те! Мразя те!
Създадени сме били един за друг ли?
Не виждаш ли колко много искам да се махна оттук?
Звукът няма да изчезне, докато не се разплачеш, извиниш
и откажеш от мен!
Какво е това? Нищо не чувам.
Мразя те...
Тя няма да се примири като Тамами. Прекалено е упорита във фантазиите си!
Не подозирах, че ще е чак толкова обаче...
Най-сетне разбрах, че ние двамата сме свързани
с единствената на този свят червена нишка.
Някои хора никога не я откриват. Не разбираш ли колко прекрасно е това?
Коичи.
По-рано възнамерявах да те превърна в достоен мъж,
но премислих.
Няма да напуснеш тази къща, докато не се влюбиш в мен.
Ще те накарам да ме обикнеш.
В противен случай...
Може просто да те убия.
Не бива да я пускам вътре.
Трябва пак да я атакувам с Екос.
Ако се помъча повече, ще възпроизведа по-силен звук.
Екос!
Нещо не е наред с него... Екос!
Не помръдва!
Умря ли?
Да не би моят Станд да умря от отчаяние?
Екос е мъртъв!
Станд - Екос, акт 1 Носител - Коичи Хиросе
Не! Моят...
Моят Екос въобще не помръдва!
Стандовете се управляват чрез духовна сила.
Притиснаха ме в ъгъла и стресът ми го погуби!
Моят Екос...
Какво?! Какво е това?
Нарича се "Станд"? Какво представлява?
Шкафът за обувки ми пречи! - Мъртъв съм!
Ако влезе вътре и ме хване, въпрос на време е докато ме убие!
Отвори, Коичи!
Не влизай при мен!
Само ако вратата можеше да я отвее...
Няма го! Останала е празна черупка. Къде го скри?
Къде дяна изчадието от черупката?
То... - Това е...
Какво става? Моят Екос не е мъртъв!
Да не би да си е сменил предишната форма?
Какво е това? Сменил е малко вида си и е станал по-дребен.
Новата му форма няма да ти помогне.
Бърз е!
Какъв е този вятър?
Отвя я!
Не знам как стана, но някакъв вятър току-що я отвя!
Какво се случи с мен?
На вратата има надписи от Екос...
ФИУ
Щом тя докосна вратата, думите оживяха.
Усещането за рязък порив я отвя.
По-рано си пожелах вратата да я отвее.
Направил съм го несъзнателно.
Това е новият Екос. Екос, акт 2!
Коичи...
Те.
Вилната зона е единственото място с необитаеми къщи край морето.
Но тук има дузина летни къщи. Не знаем в коя от всичките е.
Трябва да открием уличния телефон. Коичи ни се обади от такъв.
Първо ще открием телефона, а после ще огледаме близките къщи.
Сладкият Коичи е мой.
Няма да го дам на никого.
По-добре не се приближавай, Юкако.
Наясно съм, че не можеш да надвиеш способностите на моя Екос, акт 2.
Не можеш да ме задържиш тук.
Левият ми клепач почна да играе.
Още от дете, когато се ядосам, кръговият мускул на окото ми
започва да трепери, и впоследствие ставам малко буйна.
Не вирвай нос само защото си се сдобил с малко по-различна способност!
Налага се да стана по-груба!
Горещо!
Как посмя?! Изгорих си ръката, малко лайно такова!
Под това, че ще станеш по-груба, ругатните ли имаше предвид?
Как посмя да ми го причиниш?
Новоизлюпено такова, ти ми принадлежиш!
И въпреки това ми се опълчваш?! При все че ми принадлежиш?!
Екос, акт 2!
Пропуснах?
Джоске! - Чух го. Нещо се счупи.
Май онази е къщата, която търсим.
Косата й да порасне толкова... Духовната й сила е чудовищна.
Катранено черна и отмъстителна духовна сила.
Екос ли се казваше твоят? Видяното не ме впечатли грам.
Просто трябва да внимавам да не докосвам надписите му.
Впрочем ще те попитам още веднъж. Обичаш ли ме?
Само посмей да кажеш, че не ме обичаш
и ще те разкъсам заедно с къщата.
Ако те убия, ще бъдеш мой завинаги,
понеже ще живееш в сърцето ми като един вечен спомен.
Чакам отговора ти!
Намирам се в тази каша, защото ти не разбираш и дума.
През цялото време ти повтарям,
че те ненавиждам.
Мъртъв си, Коичи!
ДОГОН - Казах ти и също,
че няма да ме докоснеш и с пръст.
Ти докосна надписа, който ще те отвее.
Той беше върху мен, върху онзи, когото нарече "малко лайно".
Косата й побеля!
Нали не е мъртва?
Жива е!
Макар и да е ненормална и ужасна, слава богу че не загина.
Може и да не успях да те хвана,
но мога да унищожа твоя Станд!
Нагъл глупак!
Все още можеш да атакуваш... Ама че духовна сила!
Затваряй си устата!
Как смееш, пикльо недоносен?!
Как смееш да ми причиняваш това?!
Скъпоценната ми коса побеля,
импотентен кучи сине!
Обичах те.
Но не мога да ти простя това, което причини на прекрасната ми коса!
Никой не може да посяга на красотата ми, дори и ти!
Ще ти откъсна пикливата чурчица и ще ти изкормя вътрешностите!
Спри... - Млък!
С теб ще се случи същото като с него!
Какво? Какво беше това изпукване?
Пусни моя Екос и се хвани за нещо.
Скалата ще се отчупи.
Когато чу пулса ти, Екос чу и пропукването на земята.
Ха! Не си измисляй глупости, с които се надяваш да отървеш кожата!
Трябва да го пусна и да се хвана за нещо!
Проклятие! Нямам време!
ОТТЛАС
Срути се както ти и казах, нали?
Но ти просто не ме чуваш.
Казваш, че вече си я бил надписал?
Докато аз се опитвах да разкъсам Екос,
ти си надписал долната скала?
Докато съм се опитвала да убия Коичи,
той е обмислял как да ме спаси?
Разгромена съм.
Напротив, аз загубих още при първата ни среща.
Хей, Коичи! Жив ли си? - Добре ли си, Коичи?
Джоске! Окуясу!
Много се забавихте! Ах!
Не сега го обичам дори повече.
Все едно дали ще ме поглежда.
Щастлива съм само да мисля за него.
Виж там! Това Юкако ли е?
Един черен косъм не й е останал! - Прав си.
Но защо се хили сякаш е най-щастливата на света?
И гледа право насам.
Прав си. Много зловещо.
Да изчезваме! - Помощ, Джоске!
Оправяй се сам!
Странни неща се случват на тоя свят, Масаши.
Не съм пиян, деде!
Пружиниращия нос. Става известен заради разказа
на едни рибари, които видели младо момиче да се опитва да се самоубие,
но скалата долу меко я оттласнала обратно горе.
Попитайте някой от местните рибари и на драго сърце ще ви закара дотам.
Хиросе. Много си се постарал на теста.
Виж, че можеш, ако се опиташ.
Със смесени чувства съм.
Превод: Джоро Джоров - Джо-Джо, asimilator и pikapika3
Следва: "Да хапнем италианска храна"